Dober dan, gospoda.
Hvala, ker sta prišla.
Sprašujeta se, zakaj pri svojih letih
vabim v goste pisatelja zgodb za otroke.
S pismom ste naju res presenetili.
Vaša zbirka povesti se mi zdi sijajna. -Hvala.
Toda vaša zgodba o Pepelki me je strašno vznejevoljila.
Nekateri prisegajo, da je Perraultova bajka o vili
in čarobni buči bliže resnici.
Nihče pa ne ve, ali je bil čeveljček usnjen ali steklen.
Vendar mislim, da tega ne bomo nikoli vedeli.
Oprostite, smem vprašati, kdo je na sliki?
Izjemna je.
Ime ji je bilo Danielle de Barbarac.
In čeveljček je bil steklen.
Smem povedati, kako je bilo? -Torej je zgodba resnična?
Ja, povsem.
Torej, s katerim stavkom že začenjate?
Ja, seveda.
Nekoč v davnih časih je živela deklica,
ki je srčno ljubila svojega očeta.
DO KONCA DNI
Oh, Paulette, saj je kot božič. Hkrati bom dobila mamo in sestri. Vse v enem dnevu!
Ja, ko pride baronica, bo pri nas veselo. Miruj.
Gospodar si končno zasluži malo sreče.
Sam je vzgajal otroka. Gotovo je čedna.
Ji bom všeč? -Neznansko, če boš angelček, kakšen znaš biti.
Ne glodaj kosti pri večerji.
Otrok, tvoj oče bo vsak hip tukaj.
Gustave, veš, da danes ne morem.
Videti si kot punca. -Saj sem, šema.
Ja, toda danes se ti pozna. -Vseeno te lahko prebunkam.
Le urno. -Gospodar gre.
Dobrodošli, seigneur. Vidim, da ste nam pripeljali baronico.
Celo rodbino, Maurice. Le svoje hčere ne vidim.
Oh, Auguste, res je prikupno.
Očka!
Poglej jo. Prav takšno sem te pustil.
Stavim, da je tu Gustave. -Ne. Pokončala sem ga.
Pa res.
Hotel sem predstaviti mlado damo, toda kaj morem?
Danielle, naj ti predstavim, baronica Rodmilla de Ghent,
Marguerite in Jacqueline.
Pozdravljena, Danielle. Končno se vidiva. Oče govori samo o tebi.
Dami, pozdravita novo polsestro. -Gospodična.
Utopija. -To pomeni raj.
Za osemletno punčko je debelo, vendar lahko poskusiva.
Mi boš bral? -Dolg dan je za mano. -In zdaj si soprog.
Ja. Predvsem pa bom tvoj oče.
Dolgo sva bila neločljiva. Treba se bo privaditi.
Si videl, kako so večerjale? Bilo je popolno, kot bi plesale.
So ti všeč? -Zelo. -Dobro,
ker moram čez dva tedna v Avignon.
Šele prišel si. -Vem. -Koliko časa te ne bo?
Tri tedne. -En teden. -Dva. -En sam.
Dobro, pa naj bo eden. Daj poljubček. Dobro spi.
Toliko kislih obrazov pa še ne. V tednu dni bom nazaj.
Potem pojdi. Čim prej odideš, prej bomo proslavljali tvojo vrnitev.
Medtem se boste bolje spoznale.
Vse jim razkaži. Baronica si ni vajena mazati rok.
Hvala, Maurice. -Varno potujte.
Gremo dame, nazaj k pouku.
Počakajte. Taka je navada. Pri izhodu vedno pomaha.
Očka!
Auguste!
Rad te imam.
Ne. -Očka!
Auguste, prosim, ne pusti me tukaj.
Ne smeš me pustiti tukaj.
Očka, vrni se!
Deset let bo minilo, preden bo srečala moškega,
moškega, ki je bil tedaj v mnogo pogledih še zelo otročji.
Poročil se bo s špansko kraljično, sicer gorje mu.
Nima je rad. -Ljubezen nima tu nič opraviti.
To ni prav. -Če bo kralj, naj se nauči odgovornosti.
Francis, dušiš ga kot mogočen hrast.
Sonce potrebuje. Mu bom že posvetil.
Francis, vsaj do jutra počakaj. -Če jaz ne spim, tudi on ne bo.
Henry, zbudi se!
Oh ne. Ne že spet.
Straža, za njim!
Gremo, mrcina. Gremo!
Ne, ne boš.
Tat! Očetovega konja ne boš kradel.
Moj je izgubil podkev. Kaj sem mogel? -Pa mi?
Sposodil sem si ga. -Poberi se.
Oprostite mi, veličanstvo, nisem vas videla.
Potem res dobro ciljaš! -Vem, da bom zato umrla.
Potem molči, pa ti bom prizanesel.
Tudi mlajše konje imamo, če želite.
Želim le, da bi ušel iz svoje zlate kletke.
Za molk.
Jajca so premalo kuhana.
In kje, zaboga, je kruh? -Že prihaja iz pečice.
Marguerite, draga, v kakšnem tonu govoriš?
Omikana dama govori nežno, kot bi govoril vetrič.
Jacqueline, draga, beseda je srebro, molk pa zlato.
Bila sem glasna, ne pa osorna. Dvorjan bi začutil razliko.
Za dvor si vsekakor preglasna.
Nobena ne bo prišla na dvor,
razen španske packe, ki ji pravijo princesa.
Draga, dokončna je samo smrt. In še takrat Bog popušča.
Zakaj na mizi ni soli? -Danielle!
Že grem!
Spet je sitna. -Je sonce vzšlo? -Ja, Louise, je.
In dan bo čudovit. -Otrok, kje si dobila te cekine?
Od usmiljenega angela. Vem, kaj bom z njimi.
Maurice? -Če je baronica za davke prodala tvojega moža,
ga lahko jaz odkupim. Izpustili ga bodo.
Prodali so ga Cartierju, ki bo odplul v Ameriko.
Ne bom dovolila, da gre naš dom na kose.
Čakamo. -Spravite jih, da ji ne pridejo v roke.
Dobro jutro, gospa, Marguerite, Jacqueline.
Ste dobro spale?
Kod si hodila? - Z jablane sem padla. Zdaj mi je bolje.
Spet si brala pri ognjišču. Vsa sajasta si.
Kdor bere, ne zna misliti s svojo glavo.
Spi v svinjaku, Pepelka, če že smrdiš ko pujs.
Ostra si, Marguerite. Stopi sem, otrok.
Res si videti zanemarjena. Zakaj se ne potrudiš?
Saj se trudim, mačeha. Rada bi vam ustregla.
Včasih sedim in tuhtam kaj naj še storim, kako...
Oh, umiri se, otrok.
Če bi se vrnil Maurice, vas ne bi tako žalila.
Žali me tvoje vedenje. V teh težkih časih skrbim zate.
V zahvalo prosim le, da mi pomagaš brez opazk.
Sem preveč zahtevna? -Ne, gospa.
Dobro, torej ne omenjaj več služabnikov, ki jih ni.
Razumela? -Ja, gospa.
Pri vsem, kar počnem zanjo... Nikoli ji ni dovolj.
Jajca so hladna.
Ničesar nimam. Nehajte. Samo lonci in ponve so...
Proč, starec.
Kraljeva straža! Bežimo.
Saj ni res.
Slika.
Prosim, gospod. Slika, za božjo voljo. Ušel bo.
Pokličite stražnike. -Prosim, gospod.
Za življenje mi gre.
Ti grdoba.
Daj sem. Daj!
Ne. Premajhna je. Hočem, da bode v oči.
Če bo kaj večja, jo bo potegnilo na nos.
Prav imate. Pogledale bomo drugje.
Te trka luna? Veš, kako kaznujejo služkinje,
ki se gosposko oblečejo? Pet dni tičijo v kladi.
Priznaj, da bi zame storil isto.
Jaz, da bi se nališpal in šopiril kot plemič?
Še nikoli nisem videl dvora. In prav tako ti.
Me vsaj ne bodo spoznali.
Vrzi mi obleko, da se pripravim.
Ne bodo ti nasedli. Preveč mila si.
Tudi služkinji s cekini ne bi verjeli.
Maurice ima samo še mene. -Kaj si rekla baronici?
Da grem nabirat zelišča. Je še tam? -Broško kupuje.
Neverjetno. Lenari, nam nalaga dolgove,
hkrati pa razmetava z denarjem.
Ne drzni se smejati. Prihajam.
So čevlji preveliki?
Ne bodo ti gledali pod noge. -Počutim se kot gola.
Igraj plemkinjo, kot je treba.
Glej zviška.
Samo služkinja v svili sem.
Narediva nekaj z lasmi.
Hvala.
Henry, obljubili ste mi. -Vem. Zlagal sem se.
Preden se žrtvujem za Boga in deželo, sem hotel v svet.
Zakaj ste se ustavili? -Nimam železne volje kot vi.
Poleg tega ste rekli, da gre za življenje.
Kot vedno, kadar gre za ženske.
Smehlja se mi, kot bi vedela nekaj, česar jaz ne vem.
Naslikal sem le eno od njenih skrivnosti.
Gospod da Vinci bo naš dvorni slikar. - Leonardo da Vinci?
Michelangelo ne utegne, ker tiči pod nekim stropom v Rimu.
Odrešen bom, ne da bi šel v Genovo.
Vi ste kralj napredne misli, moj oče pa kralj nazadnjakov.
Spravite ga v 16. stoletje. -Prevedite.
Kraljeviča tare dogovorjena poroka. Med drugim.
Veličanstvo.
Kako lepo presenečenje. Čemu smo dolžni to čast?
Konja vam vračam.
Oh, je mar izginil? -Davi sem si ga sposodil.
Prestrašil sem vašo mlado služkinjo.
Mlado dekle, ki zelo dobro cilja. -Nema je. -Res?
Meni se je zdela zgovorna. -Kakor kdaj.
Pri nas veličanstvo dobi, karkoli želi.
Oh, dami. Tukaj sta.
Veličanstvo.
Smem predstaviti Marguerite Francoise Louise de Ghent?
In Jacqueline. -Smete.
Dami, oprostita, čez noč sta se razcveteli.
Veselimo se že zaroke z vašo špansko vrtnico.
No ja, glede Španije je prišlo do nekaterih premikov.
Marguerite, broška je zelo osupljiva.
Ta stara reč? Predobri ste.
Kažejo ti premiki v dobro smer?
Upajmo. Lep dan želim.
Umaknite se dami.
Bog, daj mi moči.
Prihajam zastran služabnika. Poplačala bom njegov dolg.
Je že odkupljen. -20 zlatih frankov vam dam.
Za 20 cekinov dobite mene. Gremo.
Pri priči ga izpustite, sicer grem h kralju.
Kralj ga je prodal. Zdaj je Cartierjeva last.
Nikakršna last ni, ti meh. Ne vklepajte ljudi kot živine.
Izpustite ga. -Pojdite mi s poti!
Vpijete na damo? -Veličanstvo.
Odpustite, gospod. Nikogar nisem hotel žaliti, le...
Ukazano mi je, da te tatove odpeljem na obalo.
Služabnik ni tat. In če je, ni sam kriv.
Ali res? Prosim, poučite nas.
Če dopuščate, da je ljudstvo neuko in pokvarjeno,
in ga nato kaznujete zaradi slabe vzgoje,
kaznujete tatove, ki ste jih sami ustvarili.
Tako torej. Izpustite ga. -Toda, gospod...
Rekel sem, da ga izpustite.
Kot bi gledal tvojo mamo. -Pri mostu me počakaj.
Pripravi konje. Takoj bova šla.
Hvala, veličanstvo.
Se poznava?
Ne verjamem. -Mislil sem, da poznam vse naše plemstvo.
Pri sestrični sem na obisku. -Pri kateri? -Pri sestrični.
Že, toda pri kateri? -Pri edini, ki jo imam.
Ste nalašč tako plašni ali se mi izmikate? -Ne.
Ja. -Kako je ime sestrični, ki mi bo kaj povedala o vas?
Zanima me, kdo zna navajati Thomasa Mora.
Ste brali Utopijo? -Solzava je in pusta.
Kmečka revščina me dolgočasi.
Se ne pogovarjate s kmeti? -Razumljivo, da ne.
Oprostite, gospod. To še malo ni razumljivo.
Kmetje, kot jim pravite, oblikujejo podobo dežele.
So noge, na katerih stojite. Vredni so spoštovanja.
Hočete reči, da sem nadut?
Enega človeka ste rešili. Ste se sploh ozrli na druge?
Prosim, povejte ime. Katerokoli.
Edino ime, ki ga lahko povem,
je grofica Nicole de Lancret.
Vidiš, saj ni bilo tako težko.
Oh, Henry, vrnil si se. -Pozdravljeni, mati.
Kralj ti hoče nekaj povedati. No, precej.
Kot ponavadi. Takoj pridem.
Ne boš več zapuščal gradu. -Imam hišni pripor?
Ne norčuj se, besen sem. Ubogal me boš. -In če ne?
Me boš poslal v Ameriko zaradi tvoje neumne pogodbe?
Zavladal boš Franciji. -Živel bom po svoje.
Francis, sedi. Kap te bo. Oba sta od sile.
Ljubček, tvoj kraljevski rod ti nalaga obveznosti.
Oprosti, mama, ampak poroka z neznancem ni v tej sobi nikogar osrečila.
Ob polni luni se boš poročil z Gabrielo, sicer se me pazi.
Me boš dal na natezalnico?
Vzel ti bom krono in živel vekomaj.
Velja. Jaz je nočem.
Po tebi je.
Nekdo je v težavah. -Kaj misliš s tem?
Neumnica! Kaj si storila meni in Marguerite?
Zahrbtnosti ne bom trpela v tej hiši.
Kaj sem storila? -Dobro pomisli.
Princ Henry nam je davi ukradel konja.
Da, torej ga je popoldne vrnil.
Zaradi tebe nas je presenetil. -Žal mi je.
Na srečo Marguerite ni izgubila glave.
Prav lepo sta se ujela. -Morda se bo znova oglasil.
Natanko povej, kaj je rekel.
Vsak stavek ima lahko tisoč pomenov. Kaj si mu rekla?
Ozmerjala sem ga s tatom. Nisem ga prepoznala.
Oh, Danielle, uboga kmečka bunka.
Dobro. Potrudimo se, da bo dvorec brez madeža.
Kraljevska zadnja plat ne sme sesti na umazan stol.
Kaj ta počne tukaj? -Odslužil sem vaš...
svoj dolg, pa so me poslali domov.
Prav. Ujemi kakega piščanca.
Kdo, ljubi? -Grofica Nicole de Lancret, sestrična...
Sestrične ne poznam. Gotovo si slišala zanjo.
Oh, dragi, vseh dvorjanov se ne spomnim po imenu.
Zakaj sprašuješ? -Kar tako.
V čast gospoda da Vincija bom priredil ples v maskah.
S tabo pa bom sklenil kompromis. -Kompromis, ti?
Če iščeš ljubezen, jo najdi v petih dneh.
Opolnoči boš naznanil zaroko z izbranko,
sicer jo bom jaz namesto tebe. Velja?
In tvoja pogodba? -Tebi gre bolj za nohte kot meni.
Modro izberi. Ločujejo se samo v Angliji.
Dame iz dvorca ste vabljene na veliki ples v maskah.
Kaj je novega z zaroko? -Odpovedana je.
Šušlja se, da si mora do plesa najti nevesto.
Torej nimamo veliko časa. Poizvedi,
kdo so tekmice, kod hodijo, kaj počno
in sploh vse, kar lahko izvohaš.
Jutri opoldne igra tenis z markizom de Limoges.
Tako rahla koža,
pod njo pa taka krutost.
Veš, da so se mi najine spletke prikupile?
Nekaj se mi svita.
Ko bo moja hči kraljica, se lahko dogovoriva drugače.
Vse bi dala, da bi te videla v gosposki obleki,
ko si govorila s princem kot dama. -Zmerjala sem ga.
In zakaj sem mu izdala mamino ime? -Neznosen je.
To govoriš že ves dan. -Od jutra se ni poboljšal.
Oh, draga. Kraljevega rodu je. Takšni pridejo na svet.
Torej je kazen ze bogastvo, da moraš živeti z bogatimi.
Ko ga spoznaš, je gotovo prikupen.
Z Marguerite sta prav za skupaj. -Tiho bodi.
Edini prestol, ki ji ga privoščim, je nočna posoda.
Kaj manjka tej? -Modra je. -Henry ima rad modro.
Petdeset punc bo v modrem. -Zelo dobro.
Preozka mi je. -Zategnili bova steznik.
Mama, prosim. -Kaj vendar hočeš? -Nekaj kraljevskega.
Dami, že vem.
Vendar to ostane med nami. -Obožujem spletke.
Kdor varčuje, dobičke kuje.
Sijajno.
Glej te čevlje. Kje si jih dobila?
Iz Danielline bale, za poroko.
Kdo neki bo vzel Pepelko? Dimnikar?
Hotela jo bo obleči za ples. -Preprostih ljudi ne vabijo.
Vendar je najina polsestra. In vabijo vse dame iz hiše...
Ni modre krvi. -Kdo jo bo opazil? -Jo morda zagovarjaš?
Kaj počnete?
Tvojo obleko zračimo. Za ples. -Obleko? Rekla si...
Za preprosto dekle bo dobra. Zdavnaj je iz mode.
Želite, naj grem na ples? -Seveda.
Ne vem, kaj naj rečem.
Oh, Danielle. Boli me, ker se nimaš za mojo hčer.
Mislila sem... -Vse bomo šle, kot velika, srečna družina.
Če boš vse postorila in pazila na vedenje.
Kaj ji je?
Noče, da greš z nami.
Ima res vsak človek svojo popolno družico? -Tako je.
Kako jo najdeš? In kako veš, ali je prava.
In če se ne prikaže? Ali pa je ne opaziš?
Napni oči.
Vzemiva, da Bog pošlje na svet idealen par,
pa enega ubije strela. Je potem vsega konec?
Ali pa se vnovič poročiš. Je prava prva ali druga?
In če hodita vštric, ali sta pravi obe,
ali pa bi moral najprej srečati drugo?
Je to vse samo naklučje ali usoda?
Ne prepuščaj vsega usodi. Včasih ji je treba pomagati.
Kaj je ta izum? -Ga preskusim?
Kaže, da bo dež.
Ste še celi? -Hojo po vodi bom raje prepustil Božjemu sinu.
Na srečo sem se spotaknil ob angela.
Grofica. -Veličanstvo.
Pazite, tamle drsi.
Dovolite.
Hvala.
Kje imate spremstvo? -Dala sem jim prosto.
Kaj potem počnejo? -Se kdaj naveličate ljudi,
ki vam nenehno strežejo? -Za to so na svetu.
Ko bi le lahko gledala nanje tako zviška kot vi. Šla bom.
Jezni ste name. -Ne. -Priznajte.
Sem, če hočete vedeti. -Zakaj? -Ker se delate vzvišenega.
Živo protislovje ste. In to me privlači.
Jaz? -Zagovarjate Utopijo, vendar živite kot plemkinja.
Vi pa imate v lasti zemljo, ki jo zaničujete.
Ni to protislovje? -Torej sem nadut, hkrati pa ponosen?
Vse imate, vendar vas nič ne veseli.
Ljudem, ki so zadovoljni, pa se posmehujete.
Kako zmorete? -Kaj? -Živeti s takim zanosom.
Ni to utrudljivo? -Samo, kadar sem z vami.
Zakaj me tako radi dražite? -Zakaj se pustite?
Oprostite, izgubila sem občutek za čas.
Veter je odličen. -Žal mi je.
Pridete jutri gledat, kako igram tenis? -Grem.
Zakaj to počne?
Paulette, kje so svečniki? Komaj vidimo v krožnike.
Ni jih. Vse sem preiskala.
Tudi slika manjka. Nekdo krade.
To sem si torej zaslužila. Moževe dragocenosti kradete.
Odtegnila vam bom od plače. Se razumemo? -Ja, gospa.
Morala bi vas poslati v Ameriko. S tatovi.
Kraljevič je prosil kralja, naj izpusti vse izgnance. -Ne.
In kdor bo šel čez morje, bo dobival mezdo.
Kaj takega. Kam plujemo?
Kdo je grofica, ki jo vsi omenjajo?
Ves dvor govori, kako je zmešala princa.
Razkrinkale jo bomo in uničile.
Čedni ste videti, Marguerite. -Izvolite me opazovati.
Danielle de Barbarac, vsak teden si lepša.
Vi pa, le Pieu, govorite v prazno.
Škoda je vaših lepih polj. Slabo so obdelana.
Postorimo, kar moremo. -Vam lahko jaz pomagam?
Vprašajte baronico, in kupite, kar hočete.
Raje se pogovarjam z Danielle.
Dvakrat starejši sem, sem pa zelo obdarjen.
S premoženjem. Siromaki so se mi zmeraj smilili.
Ti potrebuješ zagovornika, jaz pa ognjevito dekle.
Suhe slive? -Ne. Ta teden ničesar.
Zapomni si, da bi brez moje velikodušnosti,
vaša bedna kmetija hitro propadla.
Na tvojem mestu bi bil zelo previden.
Oduren je. Pljunila bi ga, pa kaj, ko največ kupuje.
Vzemite. Niste še poskusili kaj tako slastnega.
Ne drzni si.
Vam je všeč?
Všeč? Pregrešno dobro je. Kako se imenuje?
Čokolada. Španci nam je pošiljajo cele tovore.
Tam so naše služabnice. -Res? Rad bi jih spoznal.
Dober dan, gospe.
Kaj je? Hočeta na smrt prestrašiti princa?
Zmedli sva se.
Sta sami? -In kokoši, vaše veličanstvo.
Zaroko moramo pospešiti.
Pariz ob božiču. Si predstavljaš?
Najbrž si ne moreš.
Tudi moja mama je bila stroga.
Čistoča je bila zanjo svetinja.
Obraz sem si morala umiti po dvajsetkrat na dan.
Hvaležna sem ji. Hotela je, da se potrudim do skrajnosti.
In sedaj sem baronica,
Marguerite pa bo kraljica.
Škoda, ker nisi poznala mame.
Delček nje je v tebi.
Ko bi le vedela, kakšna je bila. -Ne pomiluj se.
Vedno je lahko slabše. -Ja, gospa.
Tako si podobna očetu.
Včasih ga vidim v tvojih očeh. -Res?
Ja. Tvoje poteze so tako možate.
In ker te je vzgajal moški,
si kot nalašč za težaška dela.
Ste ljubili mojega očeta?
Komaj sem ga poznala.
Pojdi zdaj. Utrujena sem.
Glej, Gustave. Leti.
Zakaj si tako srečna? Če se poročita, boš v godlji.
Prava reč. Vseeno mi je.
Lažeš. Kraljevič bo tvoj svak,
ti, grofica, pa mu boš nosila zajtrk.
Živeli bodo na dvoru, graščina pa bo samo moja.
Vse bom prenovila. -Priznaj, da ti je všeč. -Ne.
In če ga še kdaj vidiš? -Mu bom rekla:
"Veličanstvo, moja družina je vaša. Odpeljite jo proč."
Dobro, ker prihaja sem.
Si kaj videl da Vincija? V samostan se odpravljava.
Da Vincija? Ne, veličanstvo.
Kje si dobil njegovo letalno napravo?
Od grofice de Lancret. Prijatelja sta.
Jo poznaš? Moram jo najti. Kje je?
Veličanstvo, mislim, da je pri sestrični.
Pri baronici Rodmilli de Ghent.
Nerodna reč.
Vem pa, da je prav ta trenutek
čisto sama. -Odlično.
Čedna slika.
Gustave, ti potuhnjenec.
Pohvalil je mojo sliko. -In zdaj gre k nam.
Torej steci.
Vaše veličanstvo, presenetili ste me.
Grofica, niste pri maši?
K Bogu se raje obračam na samem.
Da. Očetov odlok povzroča prave nemire.
Zato se odpravljam v samostan, v frančiškansko knjižnico.
Radi berete. Bi šli z mano?
To ni pošteno. Mojo šibkost ste odkrili,
jaz pa vaše ne poznam. -Mar ni očitna?
Stotnik, lahko greste.
Danes sem samo Henry.
Kraljevič je odšel navsezgodaj. Nihče ne ve, kam.
Tole pa vam bo polepšalo dan.
Oh, ti pokvarjenec.
Na jok mi gre. -Izberite si eno.
Kot bi izbirala zvezdo z neba. -Kaj vas tako gane?
Ko sem bila majhna, mi je oče bral pozno v noč.
Zasvojen je bil s knjigami. Njegov glas me je uspaval.
Kaj sta brala? -O znanosti in filozofiji.
Spominjajo me nanj. Umrl je, ko sem imela osem let.
Nazadnje sva brala Utopijo. -Zato jo znate na pamet.
Najraje na svetu bi spet slišala njegov glas.
Je kaj narobe?
V vseh letih nisem imel učitelja,
ki bi me podžigal tako kot vi v dveh dnevih.
Iz vas govori prepričanje, ki ga nisem nikdar premogel.
Veličanstvo, če sem kaj takega rekla...
Prosim, nikar. Niste krivi vi.
Zgani se, Marguerite. Zdaj ali nikoli.
Oprostite, veličanstvo. Spotoma ste nekaj izgubili.
Mojbog. Ne spomnim se,
da bi si jo sploh nadela. Hvala, otrok.
Malokdo bi vrnil tak spominek.
Preveč me hvalite, veličanstvo.
Ljubezniva je. Kdo je? Marguerite de Ghent.
Marguerite, jutri bova poklepetali.
Pripeljite še mamo. -Kakor želite.
Kakšna zadrega. -Takoj moramo nazaj v samostan.
Midva pa greva peš. -Pol dneva bi hodila.
Veličanstvo, kje je vaš pustolovski duh?
Če tako pravite...
Vse je še v zraku. Zakaj princ danes ni prišel k maši?
Marguerite je zmeraj prva.
Ne trapaj, Jacqueline. Kraljica sploh ne ve zate.
Marguerite se trudi za vse. Pomagaj ji, da se pripravi.
Krasno. Kmalu bom ometala saje skupaj z Danielle.
Kje je ta punca? -Najbrž kje davi zajce.
Oprostite, ste kam prestavili ogledalo s pozlato iz spalnice?
Seveda ne. Zakaj? -Ni ga. -Tudi tega bosta plačali.
Tiho bodi, sicer ji bova kmalu plačevali, ker delava.
In tapisarij sploh nisem omenila.
Niti v lastni grad ne znam priti.
Zakaj moški nikoli ne vprašate za pot? Tam je.
Kaj počenjate zgoraj v spodnjem perilu?
V obleki ne morem plezati.
In kaj bo, če si zlomite svoj kraljevski vrat?
Sami plavate, plezate, rešujete služabnike. Česa ne znate?
Leteti. Obrnite se, da bom zlezla dol.
Oh, ne. Spet vi.
Ostanite zgoraj. Tukaj bo pestro.
Moja žena vam bo hvaležna za obleko. -Vrnite mi jo, gospod.
Njo pustite. Z mano se tepete.
Izpusti jo.
Pri priči mi vrnite obleko.
In ker sem ob spremljevalca, zahtevam tudi konja.
Gospa, vzemite vse, kar lahko odnesete.
Koliko je vredna vaša beseda?
Častno cigansko vam dam.
Oh, prosim. Vrnita se. Konja vama dam.
Povejta, ko se vrne. Sta razumeli?
Ja, gospa.
Misli mi berete, gospod. -Zmedene so kot moje.
Se bo Francija vdala? -Nikoli.
Zdaj bom papir.
Vi ste na vrsti. Izkažite se.
Nočem postati kralj.
Pomislite, koliko dobrega lahko storite deželi in svetu.
Sem, kar hoče moj rod. Ni pomembno, kakšen sem.
To je neznosno. -Tudi hujše reči so. -Res?
Cigan vedno velja za cigana.
Na svet pridejo s pečatom, ki se ga nikoli ne rešijo.
Vam pa vaš kraljevski rod nalaga obveznosti.
Oprostite, spet preveč govorim.
Ne, moja dama. Vaše ustnice so me uročile.
Tukaj me pustite, da koga ne zbudim.
V gozdu si mi rešila življenje.
Po svojih ženskih močeh, gospod. -Henry.
Nicole.
Veš kje so amboiške ruševine?
Tja hodim, kadar hočem biti sam.
Pridi jutri tja. -Poskusila bom.
Ves dan bom čakal.
Obglavite ga. -Francis, zbudi se. Sin nama hoče nekaj povedati.
Mati, oče, zgradil bom univerzo
z velikansko knjižnico, kjer bo lahko vsakdo študiral.
Kdo si? Kaj si storil najinemu sinu?
In na ples bom povabil cigane.
Si bolna? -Ne.
Ja. -Kje si bila?
Zašla sem. -Ne verjamem. Čutim, da mi nekaj skrivaš.
Kaj? -Sami mi povejte, da bom spala.
In naš zajtrk? -Skuhaj ga. Saj imaš roke.
Ti lena zajedalka.
Jacqueline, zavri vodo. -Jaz? Vodo?
Saj sem vedela.
Gospodarica, hitro noter.
Kdo nas je končno počastil z obiskom?
Kaj počenjate? -Tvojo obleko pomerjam.
Misliš, da boš po tem izbruhu kam šla?
Mislite, da boste z ukanami prišle do krone?
Princa lovite kot divjačino. Ogabno je. -Ljubosumna si.
Čevlji so mamini. -Ja. Ona pa je mrtva.
Lase ti bom populila. -Mama, pomagaj!
Pojdi proč. -Ne! Marguerite, ne!
Daj jo iz rok. -Sem s čevlji.
Premisli, Danielle. Očetova knjiga ali mamini čevlji.
Bič ti ne uide.
Ne. Ne!
To si si sama nakopala.
Z zajtrkom in s svojim strašnim izbruhom.
Ne vem, kaj me je prijelo.
Ne bom pozabila, kako je Marguerite naredila kozolec.
Ne bi smela reči tistega o tvoji mami.
Hvala.
Poslala vam bom svojega zdravnika.
Otročička ste rešili izpod konjskih kopit.
Spregovoril je moj materinski čut, veličanstvo.
Škoda, da mojega sina ni. Kaže, da je znova izginil.
Znova?
Včeraj ga ni bilo ves dan. Vrnil se je šele ob zori.
Čudovito, koliko zdrži.
Pomagajte mi odkriti skrivnost. Poznate grofico de Lancret?
Trenutno živi pri sestrični, te pa nihče ne pozna.
Nicole de Lancret? -Ja.
Čudovito. Mislila sem že, da je duh.
Ne. Bojim se, da je že leta med nami.
Pravzaprav je pri nas. Kajne, draga?
Ja, seveda. Naša sestrična je.
Ki ji praviš Pepelka.
Sveta nebesa, otrok. Je s tabo vse v redu?
Čebelo sem podila.
Pozdravljena.
Se dobro počutiš? -Danes ne preveč.
Mene pa kar razganja od vznemirjenja.
Nekaj vam moram povedati. -Jaz pa tebi.
V kočiji si pozabila knjigo. -Veličanstvo... -Henry.
Ne morem ostati dolgo. Morala sem vas videti.
Veliko vam moram povedati. -Pridi, nekaj ti bom pokazal.
Tukaj sem se igral kot otrok.
Pred vojno se je oče najraje zatekal sem.
Lepo je.
Svoje življenje sem meril po drevju, od korenin
do krošenj. In še vedno rastejo.
Toliko življenja je še pred menoj.
Ne predstavljam si, da bi ga živel sam.
Zdaj mi je še teže.
Bojim se, da se bom zbudil in spoznal, da sem sanjal.
To noč se mi je nekaj razodelo.
Prej se nisem menil za nič, ker bi se mi sicer zmešalo.
Zdaj sem odkril svoj cilj. Navdih si mi dala ti.
In počutim se sanjsko
svoboden. -Nisem bila jaz.
Nicole, take plemkinje še nisem srečal.
Jutri na plesu bom to oznanil svetu.
Zakaj si tako čudovit?
Kaj si mi že hotela povedati?
Zadnja noč je bila najsrečnejša v mojem življenju.
Moram oditi. -Nicole.
Od kdaj je tvoja mama grofica, spletkarka?
Princ se druži s služkinjo, ki spi v svinjaku.
Vas moti moj nizki rod ali to, da sem tekmica?
Kje je obleka, Danielle? -Ne vem, o čem govorite.
S čeveljčki vred je davi izginila iz moje sobe.
Ti si jih skrila. -Kje je obleka.
Morda tam, kjer so svečniki, tapisarije in srebrnina.
Vrni obleko. -Raje tisočkrat umrem,
kot da obleče mamino obleko razvajena, sebična krava.
To lahko uredimo. Noter.
Če ji odprete, vam bo bridko žal.
Hčeri, zberita vse, kar lahko prodamo. Zjutraj gremo v mesto.
Mati, saj je samo ples. -In ti greš samo jest.
Je zaročena? Z Belgijcem?
Žal. -To bo pomota. -Popoldne je odplula.
Baronici je šlo težko z jezika.
Nič čudnega.
Če je zaročena, bi se spodobilo, da mi pove.
Bi ji prisluhnil? -Seveda, ne...
Oh, Bog, kako sem mogel biti tako slep?
Jaz sem ji razkrival srce, ona pa se je poslavljala.
Tatu ženskih src se lahko upre samo močno dekle.
Zelo neroden tat sem. -Nikar, Henry.
Vsaka bo boljša od Španke.
Povej princu, kaj se dogaja. -Kdo sem, da me bo sprejel?
Njen prijatelj si. Kraljevič jo pričakuje.
Ne morem. In vso noč bom delal pri mojstru.
Poišči da Vincija. Oba sta slikarja.
Jaz sem vajenec, on pa največji slikar na svetu.
Zame je Bog. -Vsaj enkrat v življenju bodi drzen.
Pavica sem hotela biti jaz. -Konj je plemenita žival.
Naj se vprežem v kočijo? Če bomo hitreje tam.
Da Vincija iščem.
Signor da Vinci?
Ja?
Gospodarica, ne gre. -Dovolite meni.
Sijajno. -Genij ste.
V zgodovino bom zapisan kot mož, ki je odprl vrata.
Maurice je rekel, da te kraljevič čaka.
Čaka nekoga, ki ga ni. Sem Danielle de Barbarac,
služkinja. -Jaz sem pankrt nekega kmeta. In?
Preslepila sem ga. -Razumel bo.
Otrok, noč je še mlada. Nališpajmo te.
Nočem na ples. -Potem bo zmagala baronica.
Kako naj mu stopim pred oči? -Povej mu resnico. Ljubi te.
Ptič lahko ljubi ribo, signore, toda kje bosta živela?
Torej ti bom naredil krila.
Ne zapravljajmo časa. Louise, prinesi obleko.
Menda me hočeš videti. -Da, oče.
Poslušaj, Henry.
Morda sem bil krivičen, ko sem te silil v zakon.
Mislil sem, da je čas, da te nekako spametujem.
Rad bi povedal,
da je ta univerza sijajna zamisel.
Nocoj ne omenjajva zaroke. -Odločil sem se.
Podobna je umetnini. -Svoji mami je podobna.
Oglejva si tvoje slike. -Zdaj? -V mojih letih se človeku mudi.
Počakajte. Taka je navada.
Zdaj pa bo, draga.
Prijatelji, ugledni gostje,
V zadovoljstvo nam je, da lahko na tem slavju
pozdravimo gospoda da Vincija, ki je nekam izginil.
Razglašamo tudi dolgo pričakovano novico.
Ne pozabi dihati.
Oklicujemo zaroko našega sina, kraljeviča Henryja z...
Glej, glej. Kaj je to?
Mama pravi, da se boš poročila. -Zavedli so jo.
Vendar ti moram pri priči nekaj povedati.
Torej nisi zaročena? -Ne, nisem.
Skoraj bi si uničil življenje. -Kdo je to?
Domnevam, da je grofica Nicole de Lancret.
Kdo?
Predstavil te bom. -Pogovoriti se morava.
Karkoli že je, moj odgovor je 'Da'. -Počakaj.
Poglej, tudi cigane sem povabil.
Kaj počneš? -Bojujem se za krono.
Kako si drzneš? -Obvladajte se! -Sleparka je.
Danielle de Barbarac že deset let služi pri meni.
Služkinja, Henry? Je to šala?
Grofica, na tankem ledu ste. -Sami jo vprašajte.
Lahka pokvarjenka je. Moramo jo razkrinkati.
Povej jima, kdo si. Povej.
Prikloni se mu, nesramnica.
Mojbog, saj ni res.
Nicole?
Nicole de Lancret je bila moja mama. Jaz sem tisto, kar pravi.
Jabolko?
Si bila ti? -Lahko pojasnim.
Naj že kdo pove! -Najprej si zaročena,
zdaj pa si služkinja?
Dovolj sem slišal. -Henry, prosim.
Malce bolj spoštljivo, gospa.
Francoski kraljevič sem, vi pa ste kot vse ostale.
Danielle!
Kaj si storil?
Moj rod mi nalaga določene obveznosti. -Ne čvekaj.
Preveč si upaš, starec. -To velja zate.
Veš, kaj je pretrpela, da je nocoj prišla sem?
Lagala mi je. -Prišla se ti je izpovedat,
ti pa si jo vrgel volkovom. -Kaj vi veste?
Lepite zmaje, hodite po vodi, o življenju pa ne veste ničesar.
Vem, da življenje brez ljubezni ni vredno imena.
Kaj pa zaupanje? -Tvoja družica je, Henry.
Služabnik krone sem. Kar sem sklenil,
ne bom preklical.
Potem je nisi vreden.
Iz zanesljivih virov vem, da je pred tvojim polomom
princ hotel zasnubiti Marguerito.
Kakšni veternjaki so moški. Govorijo ti v verzih,
potem pa te ozmerjajo s služkinjo.
Čeprav nisi še nikoli tako zagrizeno delala.
Mislite, da delam za vas? -Kako smo danes bojeviti.
Pustite me mimo. -Sama si si kriva. -Delo imam.
Prepusti ga drugim.
Ne razumete? Zmagali ste.
Odidite že na dvor in nam dajte mir.
Ne bom se več obremenjevala s tabo. -Sem vam v breme?
Slepo sem vas ubogala, vi pa ste mi odrekli edino,
kar sem si kdaj želela. -Kaj naj bi to bilo?
Kaj mislite?
Edina mati ste, ki sem jo kdaj poznala.
Ste me kdaj vsaj za trenutek imeli radi?
Kdo ima rad kamenček v čevlju?
Danielle! Gospa, pridite. Vse je prišlo nazaj.
Gospod le Pieu. Kot naročeno.
Vse je tukaj, do zadnjega svečnika.
Očetove knjige in slike. Ste jih prodali njemu?
Da. Toda, ko pride kralj, ne moremo biti kot berači.
Hvala, gospod. To nam pomeni vse na svetu.
Poslovnež sem, Danielle, ne človekoljub.
Ne razumem. -Ne boš več begala kraljeviča.
Z baronico sva sklenila dogovor.
V zameno dobi tebe. Menim, da sem jaz na boljšem.
Ne. Ne!
Ne, prosim vas...
Madame,
natančno vem, kako se počutite.
Ta dva šele imata težave.
Ti si kriv! -Ne, ti!
Kje je? -Baronica? -Ni... Danielle.
Prodana je, gospod.
Komu? -Pierre le Pieu, takoj po plesu.
Ne govorite, da smo se videli. Vse bo prišlo na dan.
Laurent, zavihajva rokave.
Naprej.
Nerad te gledam v okovih.
Snel ti jih bom, če obljubiš, da ne boš več bežala.
Tu me nič ne zadržuje. -Zdaj si moja last.
Nikogaršnja last nisem, vaša pa še najmanj.
Premisli o moji ponudbi. -Raje zgnijem.
Imel sem sijajnega konja, trmastega kot ti.
Silno svojeglav je bil. Tudi njega sem ukrotil.
Ne približujete se mi. -Nisi rekla prosim.
Prosim.
Lahko te dam obesiti. -Ne, če boste mrtvi.
Rad imam tvoj žar.
Moj oče je bil mečevalec. Dobro me je izuril.
Dajte mi ključ, sicer vas razparam
od popka do nosu.
Vaša svoboda, gospa.
Pozdravljena.
Kaj počnete tukaj?
Prišel sem te rešit.
Mene, preprosto punco?
Prišel sem se ti opravičit. Ponudil sem ti svet
in te pahnil od sebe. Prosim, Danielle.
Povej še enkrat. -Oprosti.
Ne, pokliči me po imenu.
Danielle.
Mi pomagaš najti lastnico tega izjemnjega čeveljčka?
Kje ste ga našli? -Moja družica je.
Reci, da je nisem izgubil.
Last kmetice je, ki se je izdajala za dvorjanko,
da bi nekoga rešila smrti. -Vem.
Ime mi je Henry.
Ne klečim pred tabo kot kraljevič,
temveč kot zaljubljenec.
Vendar bi se počutil kot kralj,
če bi ti, Danielle de Barbarac,
postala moja žena.
Kako naj bi vedela, da bo sredi obreda ušel iz cerkve?
Menda ti je nekaj rekel. Kaj?
Ne vem. Bilo je v naglici. Mislim, da je rekel:
"Prav mi je, ker sem izbral tujko namesto vaše sestre."
Zelo dobro. Naj si nekaj dni puli lase.
Njegovo veličanstvo, kralj Francis,
nemudoma kliče k sebi baronico de Ghent s hčerama.
Oh, je kaj narobe? -Ne. Zahteva, da se svečano oblečete.
Kakor ukaže.
Baronica,
Ste lagali kraljici Francije?
Pazljivo izbirajte besede, ker so lahko poslednje.
Ženska bi storila vse, da osreči hčer, veličanstvo.
Morda sem malce pretiravala.
Mati, kaj si storila? Tudi jaz sem žrtev.
Obema je lagala. Sramujem se je. -Nehvaležnica mala!
Vidite, kaj moram prenašati? -Tiho, obe!
Križana gora, sta zmeraj takšni? -Slabši, veličanstvo.
Jacqueline, upam, da nisi imela prstov vmes.
Seveda ne, mati. Jaz sem prišla samo jest.
Baronica, jemljem vam plemiški naslov.
Z vašo odurno hčerjo boste nemudoma izgnani v Ameriko.
Razen, če se po čudežu kdo ne zavzame za vaju.
Precej ljudi je šlo iz mesta.
Jaz se bom zavzela zanjo.
Konec koncev je moja mačeha.
Veličanstvo.
Marguerite.
Najbrž še ne poznate moje žene.
Vedite, da si vas bom ta hip izbrisala iz spomina.
Vi pa boste mislili name vsak dan, dokler boste živeli.
Bo to dolgo?
Veličanstvi, prosim samo,
da ji naklonite isto milost, kot jo je ona izkazovala meni.
Ožmite prte, potem pa nad prtičke. Pospravite to.
Marguerite. Slišala si. -Ti tudi. -Jaz sem vodja.
Vraga. Navadna ničla si, nič boljša kot jaz.
Ne jezikaj. Plemkinja si. -Na živce mi gresta.
Zdaj pa delat.
Leonardo, čudovita je.
Zapoznelo poročno darilo, veličanstvo.
Kaj je? -Ne gre mi v glavo. Vaše veličanstvo.
Še zmeraj te lahko prebunkam.
Moram reči, Leonardo, pri vseh vaših darovih je niste zadeli.
Morali bi biti čarobni, princ.
In midva, princesa, pa morava biti srečna do konca dni.
Kdo to pravi? Veš, da ne vem.
Portret moje pra-prababice je bil do revolucije na univerzi.
Dotlej je resnična zgodba zbledela v navadno pravljico.
Pepelka in princ sta res živela srečno do konca dni.
Bistvo pa je, gospoda,
...da sta res živela.